Kur eini, Violeta?
Paskinsiu gėlių.
Tik toli nenuklysk.
FLORIDA 1980 M.
Mano airiška rožele
Gražiausia gėlele visame pasaulyje
Ieškok, kur tik nori
Bet niekas neprilygs
Mano airiškai roželei
Sveika.
Nori?
Tau turbūt įdomu, kodėl mano skrybėlė tokia juokinga.
Aš visad su ja.
Ji tapo mano dalimi.
Mano draugai,
mano patys geriausi draugai, mane vadina Skrybėlėtąja Roza.
Ji panaši į stebuklingą skrybėlę.
Taip.
Ji ir yra stebuklinga.
Nori, parodysiu?
Nieko neturiu.
Skrybėlėje - irgi.
Nebijok, jis - mano draugas.
Žiūrėk, ką rodau.
Įkišk ranką.
Oho!
Koks gražus.
Nes jis - ypatingas.
Kaip, beje,
ir tu, tiesa?
Kokios spalvos yra gėlė, kurią laikau rankoje?
Violetinės.
Violetinė,
kaip ir tu.
Gėlės nevalgomos.
Valgomos.
Bet šitos - ypatingos.
Mieloji, ypatingos ir yra skaniausios.
Turiu grįžti pas mamą.
Ne, pasilik. Dar truputėlį. Parodysiu dar triukų.
Tu - ypatinga, tiesa?
DAKTARAS MIEGAS
DENIS
Prašau.
Ei. Viskas gerai, daktare.
Viskas gerai.
Štai.
Sausutėlis.
Kas nutiko?
Kalbėk su manim, Deni.
Nebekalbi nuo to laiko, kai išvažiavom...
Prašau, daktare.
Prašau.
Tai nekalbi, daktare?
Nedaugžodžiavai ir mūsų pirmojo susitikimo metu.
Pameni, kada pirmą kartą išties pasikalbėjome?
Kai kalbėjau tavo galvoje?
Geras jausmas, ar ne?
Žinoti, kad ne vienas toks esi.
Ir man kažkas tą parodė.
Vieną dieną, Deni Torensai, tu irgi ką nors išmokysi.
Neišmokysiu.
Ne?
Aš nešvytėsiu.
Daugiau nebešvytėsiu. Tai - pavojinga.
Taip, kartais pavojinga.
Ji mane surado.
Ir vis sugrįš, kol galiausiai mane pričiups.
Tu teisus.
„Panorama“ - netinkama gyventi. Stovi užkaltais langais.
O išbadėję seni vaiduokliai trokšta tavęs.
Viskas su ja nesibaigs.
Paveikslėliai knygoje.
Sakei, kad tai - tik paveikslėliai, kad jie manęs nenuskriaus.
Kai kas -
tamsios jėgos - minta švytėjimu.
„Panoramą“
visuomet įsivaizdavau kaip paveikslėlius.
Tačiau aš nešvyčiu taip, kaip tu.
Niekas taip nešvyti.
Tame prakeiktame viešbutyje buvai tarsi įjungta
milijono vatų baterija.
Ir jis tave prarijo.
Pasaulis alkanas.
O tamsiausios jėgos - godžiausios, jos suryja viską, kas švyti.
Užpuola kaip uodai ar siurbėlės.
Čia jau nieko nepadarysi.
Tačiau gali visa tai
nukreipti prieš juos pačius.
Mano senelis
buvo tikras šunsnukis.
Palaida bala.
Kaip ir tavo tėtis.
Daužė mane kaip kriaušę, močiutę taip pat...
Kai jis mirė, aš džiaugiausi.
Tačiau jis vis sugrįždavo.
Stovėdavo mano kambaryje.
Dvokiančiu kostiumu, aplipusiu viskuo, kas ant jo užaugo toje dėžėje.
Tad močiutė
mane pamokė gudrybės.
Padovanojo man kai ką.
Noriu, kad nuodugniai apžiūrėtum
šitą dėžutę.
Ne tik apžiūrėtum. Bet ir paliestum.
Pasilenk ir pajausk jos kvapą.
Kodėl?
Nes tokią pat susikursi ir savo galvoje.
Netgi dar ypatingesnę.
Tad kai kitą kartą ta kalė pasirodys,
būsi pasiruošęs.
Nuvesiu tave atgal pas mamą.
Deni!
Štai kur tu.
Kur tu buvai?
Aš vos neišprotėjau.
Daugiau taip nedaryk. Supratai?
Niekada daugiau taip nedaryk.
Daugiau taip nedaryk.
DINGO VIOLETA HANSEN
Kaip sekasi, daktare?
Kur esmė?
Kas mūsų laukia?
Kas mūsų laukia, mažyli? Tu.
Aš?
Na, taip.
Oi! Tu mane žudai!
Mirštu!
Parodyk.
Jis - nepaprastas triušis.
Todėl privalau sukurti nuostabią strategiją, išradingą...
Viskas gerai, daktare?
Kas, jei jį įviliočiau...
- Taip, mama. Viska gerai. - ...į akmenų smulkintuvą?
Ne, pernelyg sudėtinga.
Taip, pernelyg sudėtinga. O jei...
Per daug darbo.
Teisingai. Per daug darbo.
- Koks ten tavo vardas, gražuoli? - Denis.
Denis.
NAUJASIS DŽERSIS 2011 M.
Štai tavo vaistai.
Atstok nuo jo.
Stokis. Nešdinkis iš čia.
Šūdas. Turbūt užmušei jį.
Kas, jei užmušei?
Tikiuosi, kad užmušei.
Ar girdi?
Leisk, pabučiuosiu.
Ne.
Kokio... Ne.
Mamyte?
- Mamyte? - Mažyli.
Štai.
Padėk jos pinigus, daktare.
Tiek gali padaryti.
Ji pasiėmė mano.
Turbūt nusipirko už juos kokaino.
Daktare.
LONG AILENDAS, NIUJORKAS
Henris liepia pabaigt butelį ir dar tris.
Endė?
Sako, laistys daržą šampanu...
Teisingai.
...kad tik jis neatitektų vokiečiams.
Taip lengviau ištverti okupaciją.
Tikrovėje atrodai gražesnė.
- Tiesa, pone Ričardai? - Pats taip sakei.
O tu atrodai vyresnis.
Liksime čia ar kažkur eisime?
Nenori pažiūrėti filmo?
Nesuprantu, kas čia ypatingo.
Susipažino internetu.
Truputį šlykštu. Neįdomu.
Pažiūrėk. Bus įdomu, pamatysi.
Verčiau būtų, nes garo ji turi mažokai.
Štai.
Nepavargai?
Miegok.
Gerai.
Palauk. Dabar bus geriausia dalis.
Jau tris kartus mačiau, kaip ji tą daro, niekaip nenusibosta.
Miegok giliai,
labai giliai.
Skausmas, kurį jauti - tik sapne.
Galėsi žmonai pasakyti,
kad pametei piniginę.
Tačiau šito niekaip nepaaiškinsi.
Šitą matysi kasdien,
žvelgdamas į veidrodį.
Ir kaskart jį pamatęs,
garsiai pasakysi:
„Man patinka mažos mergaitės.“
Ir kai kitą kartą internete ieškosi mažos mergaitės,
noriu, kad prisimintum,
kaip tau įkirto barškuolė.
Įdomu.
DABAR RODOME „KASABLANKA“
Atleiskite, panele.
Panele. Kai ką pamiršote kino teatre.
Verčiau palikite mane ramybėje.
Sveika.
Atstokite nuo manęs.
O, ne, mieloji.
Neatstosiu.
SU GIMTADIENIU, ABRA
ANISTONAS, NAUJASIS HAMPŠYRAS
Mamyte, tau padariau. Stebuklinga korta.
LABAS
Ačiū, Aba-dū.
Kas žino burtažodį?
Pasakyk.
Abrakadabra.
Abrakadabra. Puikus burtažodis.
- Vienas, du, trys. - Du, trys.
Abrakadabra.
Ir aš moku burti.
Kartais, kai...
Atleiskit.
Nematėt mano šaukštų?
Aš irgi taip moku.
Puiku, brangute.
- Jie ant tavęs! - Ant manęs?
Kas čia, po galais?
Deivai...
Abrakadabra.
Oi.
Sveika, miegale.
Atleisk.
Sunkiai sekėsi tave užmigdyti.
Tu - kieta.
Užsispyrusi.
Aš patikrinau.
Šeši vyrai per tris mėnesius su gyvatės įkandimo tatuiruotėmis ant žando.
O tu nesnaudei.
Endė Gelianti Gyvatė, štai kas esi.
Kas tuomet esu aš?
Esi išprotėjusi boba, kuri mane pagrobė.
Nuo šiol sakysi tik tiesą.
Sakysi tiktai tiesą.
Esi pati gražiausia moteris, kokią man yra tekę matyt.
Dieve. Veikia net per gerai.
Reikalas toks, Ende Gelianti Gyvate.
Esi labai energinga. Gali paveikti žmones.
Senokai savo tarpe neturėjome tokio žmogaus,
tad pasiūlysiu tau sandėrį, kokio niekam nesiūliau jau beveik 40 metų.
Kiek tau metų, brangute?
Penkiolika.
Penkiolika?
Dieve, koks amžius.
Pati moteriškumo pradžia, tiesa?
Jau nebesi mergaitė, tačiau raukšlelių dar irgi neturi.
Gravitacija tavęs dar nepastebėjo.
Nes tau dar tik 15-a.
Tačiau vyrai...
Ne. Nesigėdyk.
Tu atsilyginai, tiesa?
Todėl ir siūlau tau štai ką. Amžiną pavasarį.
Net ir po dešimties metų būsi 15-metė.
Po šimto metų tau galbūt bus 17-a.
Gerai maitinkis,
nesenk, ilgai gyvenk.
FRAZJERAS, NAUJASIS HAMPŠYRAS
VAISTINĖ „MUILINĖ“
Patinka?
Atleiskit. Aš...
Viskas gerai. Žmonės mėgsta jį apžiūrėti.
Anksčiau laikėme jį bibliotekoje.
Bendruomenės projektas, išėjęs į pasaulį.
Pradėjome nuo bokšto laikrodžio.
- O, taip. - Jis vis plečiasi.
Vaikai jį vadina Minitaunu.
Jį pastatė vaikai?
Su nedidele pagalba, taip.
Jei ir toliau statys, netrukus turėsime visą kvartalą.
Važiavot autobusu ar stabdėt pakeleivingas mašinas?
Autobusu.
Retai kas vyksta autobusu tiek toli į šiaurę.
Nebent ieško darbo.
Taip.
Norite pakeisti aplinką
ar bėgate nuo ko nors?
Atleiskit. Tikiuosi, ne...
Tiesiog pastebėjau naują veidą.
Suprantu.
Regis, bėgu pats nuo savęs.
O, taip.
Bėgti pačiam nuo savęs. Nemalonu.
Nes pats visuomet esi su savimi.
Visiška šikna, ar ne?
Už nuomą bus 85 dol. per savaitę,
mokėsite į priekį.
Bilis jau sumokėjo už dvi savaites, už likusias mokėsite pats.
Neleidžiame laikyti gyvūnų, rengti vakarėlių, triukšmauti.
Aš - ramus žmogus.
Ankstesnis nuomininkas irgi taip sakė.
Netgi leidau jam pasidaryti lentą ant sienos,
kad galėtų spręsti savo galvosūkius.
Tačiau ramus jis nebuvo. Nė per kur.
Net neuždažė išvykdamas, bet gal ir gerai,
nes tada kasryt atsibudęs
matysit šį užrašą.
85 DOL. PER SAVAITĘ GRAŽIAI ELGTIS
Tikrai gali laiduoti už šį vyruką?
Manau, taip.
Ant tavo galvos, Bili.
Koks tu kilniaširdis.
Jei ko prireiks - būsiu apačioje, pirmame aukšte.
Ateik rytoj pas mane, paieškosim tau darbo.
Kodėl tą darote?
Juk jūs manęs nepažįstate.
Nepažįstu.
Tačiau matau.
Kartais jaučiu žmones.
Turbūt sunku suprasti.
Lengviau nei manot.
- Ačiū. - Taip.
Pasiruošusi?
Ji pasiruošusi.
Kas jie tokie?
Po to sužinosi.
Ana ten - Senelis Flikas,
jis mus nuves. Atsigulk.
Štai.
Nebijok. Supranti?
Mes esam Grynuolių mazgas,
mes gyvename per amžius.
Mes - išrinktieji.
Mes - laimingieji.
To, kas surišta, atrišti negalima.
Štai moteris.
Ar ji prisijungs prie mūsų?
Ar suriš savo gyvenimą su mūsų?
Taip.
Sakyk „taip“.
Taip.
Ji - ypatinga.
Jos vardas - Violeta.
Nedaug beliko.
Jos skonis -
kaip gėlės.
Giliai kvėpuok.
Štai. Pajausk.
Priimk.
Ne!
Jie mūsų dar nerado.
Jie girdėdavo jį verkiantį,
nes aš dažnai palikdavau jį vieną.
Tad jie nieko nedarė.
Ir jie dar mūsų nerado.
Mamyte?
Labas.
Minėjai, kad pažįsti tokius kaip aš.
Ką turėjai galvoje?
Tu sergi.
Esi pavargęs. Tiek matau.
Man reikia pagalbos.
Užeik.
Pakalbėsime apie tai.
Dieve, suteik man dvasios ramybės susitaikyti su tuo, ko negaliu pakeisti,
drąsos keisti tai, ką galiu pakeisti,
ir išminties atskirti vieną nuo kito.
Ką gi, Bobė šiandien švenčia svarbų gimtadienį.
Treji blaivūs metai.
Taip.
Ačiū, Džonai.
O dabar - apie svarbiausią žmogų.
Ar turime naujokų?
Ištvėrusių 24 valandas?
Taip.
Neseniai čia atsikraustei?
Taip, aš...
Nieko asmeniško. Mačiau gimstant pusę čia esančių.
- Pasirodo naujas veidas, ir tiek. - Čia - Denis Torensas.
- Jis ką tik išlipo iš autobuso. - Sveiki.
Atrodo, ką tik voliojaisi purve.
Nė negalvoju smerkti, brolau.
Visi tą praėjome.
- Buvo ir blogiau, patikėk. - O, taip.
Jei ieškai, kas tave priglaustų po savo sparnu,
tai geresnio žmogaus už Bilį Frymaną nerasi.
Ačiū už svetingumą. Aš...
Aš truputį...
Aš prie to nepratęs.
Žinai, mes sakom:
„Nesmerk žmogaus, kol visko apie jį nežinai.“
Gali atrodyti, jog supranti,
- tačiau iš tiesų - nesupranti. - Nesupranti.
Tai kaip šiandien sekasi? Gerai?
Traukinys vis dar važiuoja.
Džiugu girdėti.
Viskas gerai?
Taip.
Malonu buvo susipažinti, Deni.
- Taip. - Ateik ir kitą kartą.
- Ačiū. - Tikiuosi, pasimatysim.
Aš sugrįšiu, taip.
Tikrai geras žmogus. Jis nepaprastas...
Taip. Ei, Bili, palauk.
Daktare.
Jūsų laikrodis.
Pametėt laikrodį. Taip jaudinotės dėl to vaiko su...
Gučerio liga.
Ką?
To vaiko su Gučerio ar Gaučerio liga. Sukrypusio.
Gaučerio sindromu.
Taip.
Plovėtės rankas ligoninės tualete
ir palikote jį muilinėje.
Tiesiog patikrinkit muilinę.
- Malonu susipažinti. - Taip.
Iš kur žinojot?
DR. DŽONAS DALTONAS
Kad aš žinočiau.
Tiesiog atspėjau.
Kad tave skradžiai.
Turbūt intuicija. Nuojauta pasakė. Gal...
Tiesiog atspėjau.
Ko čia atvažiavai?
Ką turite galvoje?
Turiu galvoje, čia, Frazjere. Kodėl čia atsidūrei?
Nežinau.
Ieškojau kitokio gyvenimo.
Geresnio.
Ar lankaisi bažnyčioje?
Ar tai svarbu?
Ar tiki ką?
Aukštesnę jėgą?
Mūsų tikėjimas nedaro mūsų geresniais.
Mūsų veiksmai daro mus geresniais.
Bilis sako, kad esi dirbęs sanitaru.
Taip.
Ar dirbi šiuo metu?
Turiu kelias valandas Minitaune. Padedu prižiūrėti traukinį.
Tris dienas per savaitę dirbu Rivingtone, hospise.
Sunku rasti gerą sanitarą.
Dar sunkiau - jį išlaikyti.
Ar tau sunku būti šalia mirštančių žmonių?
Ne.
Visi mes mirštame.
Visas pasaulis - tai didžiulis hospisas po atviru dangumi.
Oho.
Sveika.
Sakei, kad neskaudės.
To negali žinot, tiesa?
Atrodė, kad mirsiu.
Žinau.
Tu ir numirei.
Pavalgiusi pasijusi geriau.
Ar aš vis dar žmogus?
O tau svarbu?
Ei. Palik jį ramybėje.
Azrilai, palik jį ramybėje.
Azi?
Azi, eikš.
Eikš. Azi.
Daktare.
Čia jūs, daktare?
Aš - ne daktaras.
Pakviesti daktarą?
Ant mano lovos - katinas.
Tuojau jį nuimsiu.
Ne.
Žinojau, kad jis ateis.
Tas katinas visuomet žino,
kai ateina laikas.
- Turbūt jau laikas. - Ne.
Azis - kvailas senas katinas.
Ne.
Jis taip elgėsi nuo pat tada, kai čia atsidūriau.
Katinas žino,
kada ateina metas miegui.
Visi tą žino.
Aš mirsiu.
Taip.
Pakviesiu jums ką nors.
Nereikia.
Žinojau, kad mirtis ateis.
Tačiau nuo to ne mažiau baisu.
Taip.
Bet gal tikrai, kaip pats sakot -
jūs tiesiog užmigsit?
Nieko čia baisaus. Tiesiog užmigsit.
Esate keistas daktaras.
Jau sakiau, kad aš - ne daktaras.
Manau, jog daktaras.
Daktaras Miegas.
Daktare, aš labai bijau, kad skaudės arba kad bus tamsu,
arba kad tiesiog nieko nebus. Ir aš nenoriu...
Nereikia bijoti.
Tiesiog užmigsit.
Pagaliau užmigsit ramiu, giliu miegu.
Ačiū.
Ačiū, daktare.
Klausykit, neturėčiau čia būti. Aš jums pakviesiu...
Ne.
Esate kaip tik ten, kur turite būti.
Kaip tik ten.
Matau savo žmoną.
LABAS
Denis, alkoholikas.
PO AŠTUONERIŲ METŲ
Sveikas, Deni.
Nemoku sakyti kalbų.
Tiesiog laikysiu rankose savo žetoną ir sakysiu, kas šaus į galvą.
O galvoju apie savo tėvą.
Jis mirė, kai buvau penkerių, tad aš jį pažinau,
išties pažinau, kai pats pasiekiau dugną.
Kai gerdavau, kad nuslopinčiau...
Arba
kai norėdavau išmalti kam snukį,
nes būdavau girtas, piktas ar susierzinęs -
visą tai paveldėjau iš jo.
Ir tik šituos jo bruožus aš pažinau.
Tačiau dabar aš pradedu jį pažinti kiek kitaip,
nes kartą jis irgi stovėjo tokiame štai kambaryje,
norėdamas pasveikti dėl manęs ir mano mamos.
Jis irgi laikė rankoje tokį žetoną,
ant kurio tądien buvo parašyta
„5 mėnesiai“, ir jis...
Prieš visa tai...
Tą dieną jis labiausiai norėjo būti ten, kur dabar esu aš.
Tad stoviu čia
ir noriu padėkoti už mus abu.
Už Džeką Torensą.
Labas, Čarli.
Daktare?
Turbūt nereikia klausti, ką jūs čia taip vėlai veikiate.
Ar jums ką skauda?
Paprašyti Klodetės, kad atneštų vaistų?
Vaistai nepadės.
Aš nebijau pragaro, daktare.
Gyvenau padoriai.
Nemanau, kad apskritai yra tokia vieta.
Turbūt labiausiai bijau,
kad nebus nieko.
Viskas nesibaigs.
Tikrai tą žinau.
Daugiau nelabai ką žinau,
tačiau esu tikras, kad nesibaigs.
Šilauogės.
Ragauju šilauogių, kurias augindavo mano mama.
Jaučiate jų skonį?
Taip.
Girdžiu, kaip dainuoja Frenkas per jūsų senąjį radijo imtuvą.
Tą, kurį laikėte dirbtuvėje šalia savo įrankių.
LABAS RYTAS
Senokai nerašei.
MOKYKLA
Abra? Mokykla.
Taip, žinau.
Seneli, ar matei Rozą?
Stebėjimo bokštelyje.
Gerai jautiesi?
Neblogai.
Labas.
Atleisk, kad sutrukdžiau.
Pavyko?
Jau nedaug trūksta.
Atrodo, jis kažkur Ajovos valstijoje.
Kai tikrai žinosiu, kur jis, vyksime į kelionę automobiliu.
O iki tol...
Turi atidaryti dėžutę, Roza.
Įkvėpėm garo prieš šešis mėnesius, Varne. Šeši mėnesiai - niekis.
Tas vaikas iš Delavero turėjo nedaug garo, ir tai jaučiasi.
Matei Senelio Fliko plaukus, tiesa?
Taip.
Manau, jis serga.
Senelis Flikas serga dar nuo Niksono laikų.
Žinau.
Tačiau mums reikia pavalgyti. Mums visiems.
Ar dėžėse nieko nebėra?
Žinoma, yra.
Neverta švaistyti, jei žudynės jau čia pat.
Roza.
Man gali jo prireikti, kad surasčiau jį.
Anksčiau pasaulyje buvo daugiau garo.
Nebūk kvailas. Liaukis.
Čia kaip stuobriai sako:
„Prieš 50 metų žmonės buvo malonesni.“
Tačiau tai tiesa, Roza.
Garo ne tik mažiau, jis silpnesnis.
Nežinau, dėl mobiliųjų telefonų, dietų,
„Netflix“ ar dar ko,
tačiau šiais laikais užuodžiu ką nors labai retai,
o ir tie patys, Roza, nebe tokie...
Šiąnakt atidarysiu dėžutę, kad visiems būtų gerai.
Ačiū.
- Pati supranti, Roza. - Ką suprantu?
Todėl kasdien čia ir ateini.
Todėl ateini čia, nesvarbu, ką sakai kitiems.
Pasaulyje garo liko nedaug,
o tu ieškai viso vandenyno.
ADERAS, AJOVA
Pažvelk į jį.
19-ą numerį.
Jam viskas išeina savaime.
Visada pataiko į kamuoliuką.
Atrodo, jis skaito metiko mintis.
Tikrai?
Matai? Pamatysi,
kaip vieną dieną koks talentų medžiotojas
atvažiuos čia Bredo. Pamatysi.
Ei, 19-as numeri,
mačiau, kaip žaidei.
Galėtum žaisti aukščiausioj lygoj.
- Puikiai žaidei. - Ačiū.
Eini namo?
Galim pavėžėt.
Ne, man netoli.
Nereikia.
Viskas gerai.
Mes - draugai. Šok vidun. Nuvešime tave tiesiai namo.
Galite parvežti mane namo.
Tu manimi pasitiki.
Aš tavimi pasitikiu.
Ne! Prašau, ne!
Ne! Paleiskit mane.
Prašau, aš niekam nesakysiu. Prašau!
19-as numeris.
Vaike, puikiai pasirodei.
Ne!
Paleiskit mane!
Aš niekam nesakysiu. Prašau.
Viskas gerai.
Prašau.
Jūs mane nuskriausit?
Taip.
Ne!
Skausmas išgrynina garą.
Kaip ir baimė, supranti?
Liaukitės.
Liaukitės!
Liaukis, pabaisa.
Liaukis.
Kas yra?
Ne! Liaukis!
Abra!
Ei!
Mieloji. Pabusk, saulele.
- Abra, pabusk. - Ei.
- Abra! - Liaukis!
Jėzau.
SITRIM
MIRTIS
KAS MIRĖ
Gerai.
BEISBOLO ŽAIDĖJAS
Gerai, pasiruošę?
Jie jį nužudė.
- Viskas gerai. - Viskas gerai.
Turėjome stebėtoją.
Šiąnakt?
Taip.
Daug garo?
Be galo daug, mielasis.
Kur?
Atrodo, Rytinėje pakrantėje.
Nori pasakyti, mus stebėjo kažkas, būdamas už 2 500 km?
Gal net toliau.
Berniukas ar mergaitė?
Rodos, mergaitė.
Labai greitai dingo.
Tačiau prisiekiu, Varnų Tėve,
tokios jėgos,
tokios gaivališkos jėgos
jau seniai nebuvau mačiusi.
Reikės pasidomėti.
- Kuo greičiau, tuo geriau. - Taip.
Nes jos tėvai siaubingai išsigando,
nusiųs ją pas psichiatrą,
šie pripumpuos jai vaistų, sugadins garą.
Prislopins ją...
Duoti raminamuosius tam vaikui -
tas pats, kaip uždengti žibintuvėlį plėvele.
Nežinau, kur ji yra,
tačiau kai grįš, o ji grįš,
aš lauksiu, mielasis.
Būsiu pasiruošusi.
TIKIUOSI, TAU VISKAS GERAI TAVO DRAUGAS Denis
Labas rytas.
Labas.
Žinai, ką?
Susiradau naują draugą.
Jo vardas - Denis.
Abs, tau viskas gerai?
Praėjusią naktį...
Man viskas gerai.
Atsiprašau dėl to.
Tavo galva kartais veikia kaip radijo imtuvas.
Ir tu pasirenki keistas stotis.
Tokių nebesirinksiu.
Niekada.
Dieve mano.
Turiu mokytis. Jei nesimokysiu...
Bėga. Perduoda kamuolį 11-ajam numeriui ir...
Treneris mane nudės, jei nepagausiu.
Kodėl jis manęs nemėgsta?
Turbūt dėl plaukų. Pakeisiu šukuoseną.
Ta keistuolė vėl į mane spokso.
Ko ji spokso?
Keistuolė.
MAGNETINĖ JĖGA
DINGUSIŲ VAIKŲ NACIONALINIS BIURAS SKAMBINKITE
DINGĘS - PADĖKITE MAN GRĮŽTI NAMO BREDLIS TREVORAS
Sveika, Aba-dū.
Sveikas, tėti.
Mokykloje viskas gerai?
Kaip sekasi su knyga?
Gerai sekasi.
Rašau apie čarlstoną ir lindihopą.
- Rodos... - Einu ruošti namų darbų.
Taip. Gerai. Puiku, mieloji.
Po trejų metų mokysiesi Harvarde.
Pažiūrėsim.
Taip. Pažiūrėsim.
ĮVAŽIUOTI DRAUDŽIAMA
„LAMERK INDUSTRIES“ ETANOLIO GAMYKLA 4 UŽDARYTA IKI ATSKIRO NURODYMO
ETANOLIO GAMYKLA 4 UŽDARYTA IKI ATSKIRO NURODYMO
Labai ačiū, kad čia apsipirkote.
Nepamirškite - pas mus viskas šviežia.
Sveika.
Dink!
Lauk! Dink iš mano galvos!
Dink!
- Ponia, jums viskas gerai? - Ne! Ne.
Taip, man viskas gerai.
Viskas gerai.
Jėzau.
Deni?
Stokis. Atsistok, Deni.
Nagi, Deni.
- Kas nutiko? - Tu tiesiog nukritai.
Galvojau, gavai širdies smūgį. Kas tas Tonis?
Ką?
Vis kartojai: „Padėk man, Toni.“
Atsiprašau.
Roza?
Turime bėdą.
- Kalbėk. - Stebėtoja.
Ji vėl mane susirado.
- Kaip? - Nežinau.
Man nesvarbu.
Mums jos reikia, Varne. Reikia.
Ar ji žino, kas tu tokia? Kur mes esame?
Ne, nežinau. Nemanau... Tai nesvarbu... Paklausyk.
Sakiau, kad jos garas labai stiprus, tiesa?
Jis nepaprastai stiprus.
Mėginau į ją patekti,
bet ji išspyrė mane lauk lyg niekur nieko.
- Nesąmonė. - Man to irgi nebuvo buvę.
Ir aš būčiau sakiusi, kad tai - neįmanoma.
Mes ją surysime
ar ji taps mūsų nare?
Netaps.
Roza, tu tuo tikra?
Jei ji tikrai tokia, kaip tu pasakoji...
Tuomet mums nereikia žmogaus, turinčio tokią galią Grynuoliuose.
Jėzau. Tik pagalvok.
ANISTONO VIDURINĖ MOKYKLA
Gražios dienos.
Tau irgi.
APLANKYKITE MINITAUNĄ - MAŽĄJĮ FRAZJERO STEBUKLĄ!
Labas.
Bili.
Tu mane girdi.
Verčiau kalbėkime garsiai, gerai?
Tu mane susekei?
Buvo lengviau, nei maniau. Tarsi navigacija, tik mano galvoje.
Klausyk, nenoriu įžeisti, tačiau šiais laikais suaugęs vyras,
sėdintis su paaugle mergina ant suoliuko parke...
Aš - Abra Stoun. Jei kas klaus, tu - mano dėdė.
Dėdė Denis.
Ir tai nėra visiškas melas.
Tu - stebuklingas, kaip ir aš.
Stebuklingas?
Vadinu tai švytėjimu.
Ir taip - mes abu švytim.
Ar tavo tėvai žino?
Kad aš švyčiu?
Jie apie tai nekalba.
Jei panaudoju savo galią, jie ima kitaip į mane žiūrėti.
Vaikystėje nesupratau, kas yra švytėjimas. Vadinau jį „Toniu“.
Galvojau, kad jis - mano įsivaizduojamas draugas.
Ilgai galvojau, kad tu -
mano įsivaizduojamas draugas.
Kiek mūsų yra?
Yra daug žmonių, šiek tiek švytinčių,
jie patys apie tai net nežino.
Jie susipranta parnešti žmonoms gėlių, kai šioms liūdna,
arba mokykloje nieko nesimokę puikiai parašo kontrolinį.
Tačiau esu sutikęs tik du ar tris žmones, kurie žinojo, kad jie švyti.
Beisbolo žaidėjas švytėjo.
Jo vardas buvo Bredlis Trevoras.
Tie žmonės,
jie tik atrodo kaip žmonės, jie jį pasiėmė.
Ir surijo.
Prarijo jo švytėjimą.
Tu juos jauti?
Ir jie jaučia mane.
Jei gali gauti kokį nors jo daiktą,
jei gali nuvažiuoti į Ajovą...
- Palauk. - Galiu padėti tau jį surasti.
Tada jo tėvai žinos, kur jis.
Bent jau galės padoriai palaidoti.
Galėtume paimti jo pirštinę.
Jei paliesiu jo pirštinę, galėsiu jį susekti.
Ramiai.
Nes Baris Kinas, taip, rodos, jį vadino
prieš jiems jį nužudant,
buvo ją apsimovęs.
Abra, eik namo.
Neieškok tų žmonių.
Nesiutink jų.
Pasistenk neatkreipti jų dėmesio.
Daryk bet ką,
na, beveik bet ką, kad nuslopintum savo švytėjimą.
Neišsišok ir tikėkis,
kad tie žmonės ar panašūs į juos
tavęs nepastebės.
Jei jie tave pastebės, jie sugrįš.
Abra, ar girdi?
Jie sugrįš.
Neišsišok. Būk atsargi.
Atleisk.
Sveikas, Azi.
Tu šiandien kažkoks susirūpinęs.
Ta palata - tuščia, Azi.
Ten nieko nėra.
Palauk, daktare.
Dikai.
Atsiprašau.
Galvojau, čia...
Pagalvojai, kad aš iš „Panoramos“.
Vos manęs neuždarei.
Vis dar aplanko seni vaiduokliai?
Retai.
Paskutinį kartą - Horacijus Derventas, apkritęs konfeti.
Pasakė: „Puikus vakarėlis, tiesa?“
Išsišiepęs iki ausų, kol neištraukiau jam dėžutės.
Šypseną lyg vėjas nupūtė.
Tada nesugalvojau tavęs paklausti,
o kas jiems nutinka tose dėžutėse?
Jie ten miršta?
O tau svarbu?
Ilgėjausi tavęs.
Kiek laiko praėjo?
Aš jau nebežinau.
Šis pasaulis man dabar yra kaip sapnas sapne.
Aštuoneri metai. Kiek daugiau.
Kodėl atėjai?
Atėjau, nes viskas kartojasi.
Ka - tai ratas, daktare.
Jei tie tuščiaviduriai šėtonai būtų tave suradę,
dar mažą,
jei tik būtų pajutę,
tau būtų buvęs galas.
Jie ryja klyksmus
ir geria skausmą,
ir jie jau atkreipė dėmesį į tą mergaitę.
Jie gali ją nužudyti,
gali įtraukti į savo būrį
arba gali laikyti ją, kol išnaudos, ir tai būtų baisiausia.
Neleisk jiems to padaryti.
Kodėl aš?
Nes ji tave susirado.
Nes ji atėjo. Po galais, daktare, dar klausi?
Tu vieną dieną tiesiog atėjai į mano virtuvę, ir to užteko.
Ką man daryti, po velnių?
Surask tai, ko ji prašė.
Daugiau manęs nebepamatysi, daktare.
Tai - mano paskutinis sapnas.
Atrodo, išaugai į puikų vyrą, sūnau,
tačiau turi
atiduoti skolą.
Labas.
Labas, mama.
Gerai jautiesi?
Neatėjai vakarienės.
Viskas gerai. Tiesiog sunki diena.
Rytoj ryte išskrisiu pas močiutę.
Grįšiu kaip galėdama greičiau.
Abs, ar ji...
Ar šįkart ji išgyvens?
Nežinau.
Tikiuosi.
Perduok jai, kad ją myliu.
Miegok, princese.
Jūs, stuobriai.
Praleidžiate visą gyvenimą darydami dėžutes -
prisiminimus.
Galvojat, kad esat turtingi.
Pamatytum manąją, vaikeli.
Mano protas - kaip katedra.
Sveikučiai.
Jis sakė, kad sugrįši.
Ir sugrįžai.
Gerai.
Ne!
Pasitrauk!
Esi tik sušiktas vaikas!
Kur tu?
Kur? Kur tu... Kur...
Ką tu... Kur tu...
Ne.
Lauk!
Roza?
Spąstai.
Kas nutiko, po galais?
- Ta kalė paspendė man spąstus. - Dieve. Tavo ranka.
Roza! Roza, nusiramink.
Juk dabar žinome, kur ji yra, tiesa?
Ji buvo mano galvoje!
- Ką? - Atėjo vogti!
- Ką ji žino? - Nežinau.
- Kiek ji... - Nežinau!
- Nežinau... - Turime bėdą.
Ne dabar!
Senelis Flikas...
Atrodo, jis kapanojasi.
Dėde Deni!
Aš ją stipriai sužeidžiau.
Labai stipriai, ji to nusipelnė,
bet ne tai svarbiausia.
Svarbiausia tai, kad aš įsibroviau į jos galvą.
- Dėde Deni? Tu girdi? - Dieve, Abra.
Tu mane girdi?
Ką tu padarei?
Pasikalbėk su vaiku.
Pirmyn.
Sveika, Abra.
Aš tave girdžiu.
Nesuprantu.
Suprasi.
Galvojau, mes gyvensime amžinai.
Ar kas nors tau tą žadėjo, Ende?
Kas nors sakė tau, kad esi nemirtinga?
Sakiau: „Ilgai gyvenk, gerai maitinkis.“
Galime gyventi ilgai, labai ilgai.
Tą ir darome,
daugelis iš mūsų.
Tačiau mes prastai maitinamės.
Jau ilgokai.
Roza, jis išeina.
Roza.
Taip, mielasis?
Man baisu.
Nebijok.
Matei, kaip iškilo imperijos,
kaip jos žlugo.
Sveikinai gladiatorius Romoje.
Perplaukei vandenynus
iki pat naujųjų pasaulių,
rijai
karalius, princus ir popiežius.
Apie tave rašė mitus,
statė tau paminklus,
drebėjo iš baimės savo kaimeliuose, lovose,
dangoraižiuose.
Tad
nebijok.
Tu esi karalius,
tu minti baime.
Sveikas, brolau.
Dabar 4.00 val. ryto.
Sakei, mane pažįsti, Bili.
Jauti žmones, teisingai?
Taip, ką...
Ar aš - sąžiningas žmogus? Geras žmogus?
Taip, Deni. Aš...
Man reikia tavo pagalbos.
Pirmiausia, išklausyk istoriją
ir labai pasistenk patikėti manimi.
Kaip sekasi?
Labas. Neturėtum ruoštis į mokyklą?
Taip, tik norėjau pabūti šalia.
Kiek laiko važiuoji?
Kelias valandas. Turėtume šįvakar nuvažiuoti. Vėlai.
Kas jis?
Mano draugas.
Turbūt geriausias draugas.
Kad būtum matęs jos veidą.
Ji bijojo, Dėde Deni.
Bijojo kaip visi tie vaikai.
Vaikai, kuriuos ji nužudė.
Ji labai supyko ir išsigando, kad aš įsibroviau.
Tai buvo naujas triukas.
Nebuvau to anksčiau dariusi.
Aš irgi. Kaip viskas atrodė?
Kaip biblioteka.
Atrodo, mūsų visų galvos primena bibliotekas.
Kaip tau pavyko?
Štai taip. Reikia tarsi stumtelėti.
Abra!
Atleisk.
Atsiprašau. Aš netyčia.
Viskas gerai.
Kam tos dėžutės?
Niekam.
Melagis.
Vaikystėje,
kai buvau dar mažesnis už tave, susidūriau su tais,
kurie viską ryja.
Tik tai buvo ne žmogus, o vieta.
Ją uždarė. Leido supūti.
Tačiau tai, kas ten gyveno, jie...
Daugiau ten nelandžiok.
Gerai, nelandžiosiu. Pažadu.
Mes jau beveik pasiruošę. Tik sunešim daiktus.
Gerai.
Paruošk karavaną kelionei, ir po dienos ar dviejų ji bus mūsų.
Tu verčiau nevažiuok, Roza.
Ką pasakei, bliamba?
Ji tave susekė. Įsibrovė į tavo galvą.
Taip, daugiau to nebus.
Kas žino, ką ji spėjo pamatyti, kol jos neišmetei.
Ji - mano, Varne.
Kiek žinome, dabar esi
vienintelė iš mūsų, kurią ji gali sekti.
Pamačiusi, kad atvyksti,
ji gali bėgti
arba paspęsti naujus spąstus.
Pati supranti, kad aš teisus.
Jei ji tą padarys su tavimi...
- Taip? - Taip.
Tačiau ir aš moku triukų.
Manau, atvažiavome.
„LAMERK INDUSTRIES“ ETANOLIO GAMYKLA 4
Gerai.
Pamėginsiu su ja susisiekti.
Abra?
Tas pats ženklas. Pravažiuokit.
Ji liepia važiuoti tolyn.
Pasakysiu jums, kada sustoti.
Ji pasakys, kada sustoti.
Pasakysiu atvirai, Deni,
nežinau, ko labiau noriu - ar kad klystum, ar kad būtum teisus.
Nes jei klysti, vadinasi, mano draugas - beprotis.
Visiškas beprotis -
nesveikas, įsivaizduojantis monstrus, kurie žudo įsivaizduojamus vaikus -
visai trenktas.
Tačiau su tuo dar galėčiau susitaikyti.
Bet jei tu - teisus...
Suprantu.
Tai žymiai blogiau.
Verčiau išeik.
Ką?
Ne tau sakau.
Aš ištversiu.
Ne. Dabar - mūsų eilė.
Likome tik mudu.
Užuodi?
Anksčiau medžiojau. Esu sakęs?
Ne.
Medžiojau elnius.
Vieną vasarą
sužeidžiau patiną.
Sekiau jį dvi dienas.
Iššoviau ir sužeidžiau jį.
Jis ėmė bėgti, aš - iš paskos.
Galvojau, viskas greitai baigsis.
Tačiau jis dingo.
Išnyko kaip dūmas.
Be pėdsakų. Tikrai keistai.
Po penkių dienų
medžiojau kitoje vietoje, toli nuo tos.
Ieškojau, kur pasislėpti,
ir vėl pajutau jo kvapą.
Užuodžiau jį.
Radau tą patiną
pasislėpusį medžio kamiene,
seniai mirusį.
Tas kvapas...
Nuo tos dienos nebemedžioju.
Dabar jaučiu tą patį kvapą.
Bili.
Dieve mano!
Šūdas.
Bliamba, Deni. Kokio šūdo?
Jie jo netgi dorai neužkasė. Tik užbėrė žemėmis.
Atleisk, Bili.
Į ką tu mus čia įpainiojai?
Tie žmonės, kurie tą padarė...
Jie - ne žmonės.
Ne. Ne žmonės.
Tie, kas gali šitaip pasielgti su vaiku,
nėra žmonės.
Ar paėmėt?
Taip, turim ją.
Ji grįžo?
Važiuojame pas tave. Būsime ryte.
Mums teks sustoti.
Parodyk tėvams, kas vyksta.
Ne.
- Taip. - Ne. Jų akimis, aš - beveik normali.
Jei pasakysiu, jie...
Roza sutryps tavo tėvus, ieškodama tavęs.
Supranti tai?
Pašalins juos nė akimirką nesuabejojusi.
Ji jau pakeliui, Abra.
Jie turi žinoti.
Kodėl turėsime sustoti?
Vis dar turi savo senus medžioklinius šautuvus?
Tu - Dėdė Denis?
- Ką čia išdarinėji, bliamba? - Pone...
Jai - 13-a metų!
Abra, liepiau jam parodyti.
- Aš papasakojau. - Tai ne tas pats.
Nudirsiu tau kailį, aišku?
- Ei! - Ne. Abra.
Netark jos vardo.
Abra...
Atleiskit, pone Stounai. Aš - jos draugas.
Viskas, ką ji papasakojo - tiesa.
Ne, ačiū.
Ne.
Tie žmonės
žino apie mano dukterį?
Taip, žino.
Ir, anksčiau ar vėliau, jie jos ateis.
Reikia kažką daryti.
Iškviesim policiją, FTB...
Tie žmonės egzistuoja jau daugybę amžių, pone.
Jie - turtingi, turi ryšių.
Nemanau, kad policija jiems keltų rūpesčių.
Bet kur jie?
Jie vyksta pas mus? Kur mums išvažiuoti?
Abra gali atsakyti į šį klausimą,
jei tik yra pasiruošusi.
Aš pasiruošusi.
Tikrai to nori?
Privalau tą padaryti.
I-95 kelyje.
Baris, Varnas, Gyvatė ir dar keletas kitų.
Medžių lapai panašūs,
tad turbūt jie Masačusetse,
- bet jau netoli. - Roza?
Jos nemačiau.
Tačiau jie atvyksta.
Ji matė tik šitą vieną kambarį?
Taip.
Kai ką pakeičiau. Paslėpiau.
Gerai.
Jie mėgins tave susekti,
norėdami užsikabinti.
Leisk jiems tą padaryti.
Gal proto netekai?
Visko gali būti, tačiau leisk jiems,
o tuomet panaudok vieną triuką.
Stebuklingą?
Jie mus seka.
Susikaupk. Lauk, kol jie pasirodys.
Žinau.
NAUJASIS HAMPŠYRAS VALSTIJOS PARKAS
Turėtų suveikti.
Galime pasislėpti ir ten, ir ten.
Jie netoli?
Artėja.
Sudėtingas reikalas.
Žinau. Kiek liko?
Gerai, Varnų Tėve,
pričiupk ją.
Atrodai atsipalaidavusi.
Ar esi atsipalaidavusi, Abra?
Turbūt.
Turėtum būti.
Atsipalaiduok.
Mes - draugai.
Jūs - draugai.
Teisingai.
Tik draugai.
Norime tave supažindinti su kitais draugais.
Gerais draugais.
Šūdas.
Buvo tiek daug kalbų,
galvojau, kad bus sudėtingiau.
Kas čia, bliamba?
Tai - apgaulė. Sušikta apgaulė.
Ne! Dink iš čia!
Dink iš čia!
Ne!
Jūs to nusipelnėt.
Jūs to nusipelnėt. Jūs visi.
Ne!
Šūdas.
Stok.
Noriu paklausti vieno dalyko, mielasis.
Ar nenorėtum pamiegoti?
Tu nori miego.
Pamiegok.
Miegok.
Pabusk! Dėde Deni!
Pabusk! Pabusk.
Pabusk!
Vyrai, bliamba.
Sušikti vyrai.
Neik artyn, Bili.
Nusižudyk.
Ne!
Bili!
Kažko trūksta.
Nemačiau Varno. Kur Varnas?
Sveika, Abra.
Abra!
Gerai, atsibudai.
Deni...
Gali nesistengti.
Kas man?
Tave veikia vaistai, panele.
Tiek daug dar niekam nebuvau davęs.
Kartais gal ir prabusi,
tačiau netrukus vėl užmigsi.
Mano tėtis...
Kas nutiko mano tėčiui?
Šiandien žuvo daug gerų žmonių.
Daug gerų žmonių.
Norėčiau pasakyti,
kad už tai bus atsilyginta, kad ateis keršto valanda,
tačiau iš tiesų viskas bus kitaip.
Mes visad tave turėsim.
Žuvo kai kurie mūsiškiai.
Žuvo jūsiškiai.
Tačiau rezultatas nepasikeitė.
Pagalvok apie tai minutėlę.
Rezultatas nepasikeitė.
Jie visi
žuvo
be reikalo.
Be reikalo, ir per tave, panele.
Kodėl?
Išgirsk mane, prašau...
Niekas tavęs neišgirs.
Tad nusiramink ir mėgaukis kelione.
Kaip sakiau,
rezultatas nepasikeitė.
Ne.
Prašau.
Prašau, prašau.
Prašau.
Abra!
Abra.
ŠKOTIŠKAS VISKIS
Toni?
Padėk man, Toni, prašau.
Dieve.
Gerai.
Visad sakydavai,
kad tavo smegenys - tarsi radijo imtuvas.
Juo niekas neatsiliepia, tad nereikia mėginti susisiekti.
Tiesiog paklausyk.
Deni.
Padėk.
Sveika.
Deni.
Jis tau pridavė vaistų?
Apgailestauju.
Kai ką pamėginsiu, gerai?
Tačiau tu - silpna.
Jis tave blokuoja.
Sunkiai tave girdžiu.
Pasitikėk manimi, gerai?
Gerai?
Vėl pabudai, ką?
Kai sustosime, teks vėl suduoti tau vaistų.
Kur mes važiuojame?
Žinai, kur.
Šūdas, man pagirios.
Sakiau, kad jie neblogi.
Jau seniai nejaučiau pagirių. Ir man jų visai netrūko.
Nė truputėlio.
Į vakarus, ką?
Važiuoji šunkeliais. Gudru.
KRAUNVILIS
Kraunvilis. Niujorko valstija.
Kas tu?
Aš - tas, kuris nužudė tavo draugus.
Malonu susipažinti.
Įdomus triukas.
Tokio dar nebuvau matęs.
Nori pamatyt daugiau?
Roza tikrai neapsidžiaugs, jei nušausi grobį.
Roza turbūt dėl nieko neapsidžiaugs.
O kai ta moteris įpyksta,
pats supranti, tuomet verčiau nebūti šalia.
Džiaukis tuo, ką turi.
Nesiblaškyk.
Ko juokiesi, drauge?
Viskas iš arogancijos. Taip.
Galvoji, kad gyvensi amžinai.
Todėl ir neužsisegi saugos diržo.
Ne!
Deni?
Tikiuosi, skauda.
Roza...
Labai.
Tu, bjaurybe.
Ką padarei?
Gerai, bjaurybe.
Gerai.
Atleisk.
Užsnūdau.
Viskas gerai, tau reikėjo.
Kur mes?
Ohajo valstijoje.
Kur važiuojam?
Į Koloradą.
Kodėl į Koloradą?
Ji seks paskui.
- Žinau. - Amžinai.
Viskas baigsis tik jei mes užbaigsim,
o aš nemanau, kad galime ją nugalėti.
Vieni.
Yra vietelė.
Vietelė, kurioje pavojinga būti tokiems kaip mes.
Vieta, apie kurią man pasakojai? Ta alkanoji?
Taip.
Jei ten - pavojinga, kodėl mes ten važiuojame?
Na, jei ji kelia pavojų mums,
tikiuosi, kad kels pavojų ir tokiems kaip ji.
Gal net didesnį.
Gerai.
Ji mus seka.
Taip, gerai. Leisk jai tą daryti.
Užjaučiu dėl tavo tėvo.
Užjaučiu dėl tavo draugo.
Mama skambina.
Ką jai pasakyti?
Labas, mama.
Ačiū Dievui!
Abra,
tau viskas gerai? Kur tu?
Aš tave myliu.
Kai nuvažiuosime į saugią vietą, pasakysi jai, kur mes?
Pasakysiu.
Gerai.
Dar truputį. Į kalną.
Štai ką padarysim.
Liksi automobilyje, įjungsi šildymą.
Nenoriu, kad būtum ten ilgiau, negu reikia.
Ji gali pasirodyti tik iš tos pusės.
Nesunkiai pastebėsi iš toli.
Matai tas šviesas ant kalno?
Tu mane įspėsi, gerai?
Tačiau nenoriu, kad ten eitum. Kol ji nepasirodys.
Nepalauksi su manim?
Negaliu.
Kodėl ne?
Turiu pažadinti viešbutį.
Pabudome ir kelkimės.
ATSARGIAI AUKŠTA ĮTAMPA
SITRIM
AUKSINIS KAMBARYS
Rami naktis, pone Torensai.
Turbūt neilgai.
Mėgsti viskį, tiesa?
Mėgau, taip.
Vaišinam.
Tavo mėgstamiausias.
„Jack Daniel's“.
Tokie buteliai stovėjo mūsų namuose.
Mūsų tikruose namuose, ne čia.
Kartą pauosčiau. Rodės, kažkas dega,
turbūt išties degė.
Turbūt supainiojote mane su kažkuo kitu.
Aš - Loidas.
Loidas.
Atsiprašau, pone Torensai.
Nežinau, kur visi, tačiau netrukus baras bus pilnas.
Žinau, kur jie.
Ir tikrai,
baras tuoj bus pilnas.
Jei nesupyksit, pone Torensai, pasakysiu,
jog atrodot pavargęs.
Pavargęs?
Prispaustas kitų žmonių bėdų.
Dažnai tą regiu, tik nesupykit.
Mes gyvenome Floridoje.
Atsiprašau?
Mudu su mama.
Sniego nenorėjome nė akyse matyti,
tad gyvenome Floridoje.
Butas buvo nedidelis, tačiau jaukus, buvome laimingi.
Kai ji mirė, man buvo 20-imt.
Tada pamačiau ateinančią mirtį.
Pamačiau muses. Juodas muses.
Vadinau jas „mirties musėmis“, jos skraido žmonėms prieš veidus.
Tomis paskutinėmis savaitėmis jos padengė
visą jos veidą.
Vos galėjau įžiūrėti jos akis.
Mėginau ją nuraminti, tačiau buvo labai sunku į ją žiūrėti.
Ji suprato.
Įpilti ko karšto, kad užsimirštų nemalonumai?
Nenori išklausyti? Ji buvo tavo žmona.
Manau, supainiojote mane su kažkuo.
- Aš - tik barmenas. - Tikrai?
Barmenas Loidas, pilstantis gėrimus „Panoramos“ viešbutyje.
Įpilsiu ko tik norite, pone Torensai.
Žmogus pakelia taurę su gėrimu,
tada - dar vieną,
ir taip gėrimas sunaikina žmogų.
Tiesa, tėti?
Vaistai.
Tai - vaistai.
Jie išgydo viską.
Mintys - kaip lenta.
O čia -
kempinė.
Žmogus stengiasi.
Jis dirba.
Jis turi išmaitinti.
Šeimą.
Žmoną, vaiką.
Tam reikia ir laiko.
Jie suryja tavo gyvenimą.
Tiesiog sučiaumoja.
Galima išprotėti.
O čia -
vaistai.
Tad pasakyk man, jaunuoli,
ar išgersi savo vaistus?
Ne.
Deni!
Ji jau čia.
Gerai.
Ši vieta serga.
Kaip sirgo ir mano senelė.
Tarsi vėžys,
tik dar blogiau.
Ką dabar darysim?
Eisime vidun. Ji mus suras.
Ką gi.
Sveiki.
Kai viskas prasidės, bėk.
Taip, mieloji, bėk.
Kai tave surasiu,
klyksi iki pamėlynavimo.
Dar pažiūrėsim, kas čia klyks.
Tikrai pažiūrėsim.
Ji teisi.
Turėtum bijoti.
Kodėl?
Nes nežinai, kur esi.
Atleisk, gražuoli, kas tu toks?
Esi tas, kuris nužudė mano Varną, tiesa?
Eik.
Gudru.
O tu patobulėjai, tiesa?
Po to, kai paskutinį kartą buvau tavo galvoje.
Iš kur žinai, kad nesame tavojoje?
Kur tu, mažyle?
Mes čia mirsim.
Drąsiai pasakei.
Tikrai taip manai?
Tu man pakenksi?
Taip.
Primeni mane.
Dabar tą suprantu.
Tavyje slypi blogis, brangute.
Tačiau laikas yra tai, kas mus skiria.
Dar nežinai,
ką darysi
vėliau.
Tačiau, pažadu, tu nustebsi.
Skausmas išgrynina garą.
Kaip ir baimė, supranti?
Jaunystėje buvau tokia kaip tu.
Buvau ypatinga
ir vieniša.
Tačiau sutikau žmogų, kuris suteikė man tikslą, bendruomenę,
ir aš galėjau tą duoti tau,
jei viskas būtų pakrypę kitaip.
Ne?
O tu užsispyrusi.
Labai panaši į mane.
Tavo protas toks...
Tai - ne tavo protas, tiesa?
Čia - ne tu.
Esi tik jaukas.
Gana!
Bėk.
Kaip mes tavęs nematėme, po galais?
Jau seniai turėjome susitikti.
Deni.
Toks tavo vardas, tiesa?
Kai jūs, stuobriai, pasenstat, garas pasikeičia.
Jis užsiteršia.
Tampa purvinas.
Pats žinai.
Esi labai išsitepęs.
Nebešvyti, kaip anksčiau.
Turbūt kai užaugi, viskas susigadina.
Išties, gražuoli,
kur taip ilgai slėpeisi?
Turiu pasiūlymą.
Labai retai tą siūlau.
Tikrai? Laukiu nesulaukiu.
Berniukas,
šitaip ilgai slėpęs savo talentą.
Galėjai gyventi labai ilgai. Ir gyventi gerai.
Mėgautis be jokių pasekmių,
be pagirių.
Gerai maitinkis, ilgai gyvenk.
Turbūt jautiesi labai vieniša - likai paskutinė.
Vienintelė visame pasaulyje.
Mielasis, aš - ne paskutinė. Toli gražu.
Tik esu pati gražiausia.
Turbūt žinai mano atsakymą.
Gaila.
Tai padarysim ar ne?
Ak, mielasis.
Tik pažvelk.
Rodos, pataikiau į arteriją.
Dabar mirtinai nukraujuosi.
Na ir charakteris.
Kiek daug ugnies.
Ir viskas - veltui!
O gal ir ne.
Po galais.
Net ir tavo amžiuje
jis dar tikrai geras.
Tavo skonis - kaip viskio.
Deni!
Deniuk!
SITRIM
Šitiek siaubo.
Visą gyvenimą, ką?
Skanu.
Neskriausk manęs!
Po galais.
Ką tu... Tu - ne vienas.
Ką slepi?
Kas ten?
Kažkas ypatinga, tiesa?
Jie - ne ypatingi. Jie miršta iš bado.
Ne.
Ne!
Sveikas, Deni.
Ateik
pažaisti
su mumis
amžinai.
Dėde Deni.
Dėde Deni, jau viskas?
Ji negyva?
Puikus vakarėlis, tiesa?
Abra!
Pamėgink.
Štai kur tu.
Abra.
Buvai labai, labai bloga.
Tu - ne Dėdė Denis.
Tai - tik kaukė. Tai - netikra.
Kas dar galėčiau būti?
Esi viešbutis.
Tačiau jis dar ten.
Jau žinai, kas po kauke.
Kodėl šypsaisi?
Nes tu nežinai, kur esi.
Pažįstu šiuos koridorius kaip savo penkis pirštus.
Turiu galvoje tavo kūną.
Tavo veidą.
Tai - Denis Torensas, tu jo nepažįsti.
Denis Torensas.
Vos nuvykęs Denis Torensas
iškart nuėjo į vieną vietą.
Į katilinę.
Štai kur tu.
Turėjai bėgti.
Nenorėjau tavęs palikti.
Esu ten, kur turiu būti.
Ilgiau nebeištversiu. Abra, turi bėgti.
Ne.
Niekur neisiu be tavęs.
Turiu uždaryti duris, tiesa?
Bėk!
Nagi, Dėde Deni.
Nešdinkis iš ten.
Nagi.
Ugnis greitai išplito
ir surijo viešbutį.
Išvalė jį.
Beveik girdėjau,
kaip jis klykė.
Girdėjau, kaip jis miršta.
Giliai širdyje žinojau,
kad tau viskas bus gerai.
Atleisk, kad pastačiau tave į pavojų.
Tai buvo vienintelis kelias.
Žinau.
Kaip manai, ar ji nemelavo
sakydama, kad nėra paskutinė?
Pasaulis - alkanas.
Tamsus.
Galbūt yra daugiau tokių, kaip jie ar dar blogesnių,
tačiau yra ir tokių žmonių kaip tu.
Tokių, kurie priešinasi.
Kai pirmą kartą tave sutikau,
liepiau slėptis.
Neišsišokti.
Užgniaužti savo švytėjimą.
Tačiau aš klydau.
Švytėk, Abra Stoun.
Švytėk.
Vakarienė - ant stalo.
Su kuo kalbi?
Su niekuo.
Pamelavau.
Kalbėjau su Deniu.
Po mirties mes gyvename toliau.
Gyvename toliau.
Jam viskas gerai.
Kaip ir tėčiui.
Tikrai.
Gerai.
Ateini, širdele?
Tuojau.
Subtitrus vertė: Akvilė Katilienė